Радой Ралин
Война

chitanka.info

Със осем уморени, бавни удара

часовникът от срещната стена

напомня ми, че вече вън е утро.

Студена, бездиханна светлина

е влязла неусетно през пердетата

и стаята прилича на затвор,

ключът от който вече е в ръцете ти,

но ти безстрастно гледаш през прозореца.

Но ти мълчиш. Не искаш и да вярваш,

че вън се е отдръпнала нощта,

и с вял рефлекс ръката си прокарваш,

но не забърсваш мътните стъкла.

За изход не вещаят новините,

мъглата скрива всичките дула.

И тръгват по бакалниците жените,

и светят лампи като кандила.

Предчувствия и пушеци задавят

дворовете, градините, градът.

И хора, и предмети се отдават

на някаква всеобща сива смърт.

Тежат мъглите — камъни надгробни.

Отвсякъде и всеки обсаден.

И всеки непременно е виновен.

Часовникът дано забие в мен.

1942

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.